>Обертаючись навколо іржавої двері, ти помічаєш ділянку плісняви, яка привертає твою увагу. Ти опускаєшся на коліна, ніби на тебе накотила хвиля втоми.

>В твоїх руках кілька висушених грибів. Дуже висушених, якщо точніше. Шапка цих грибів вкрита зеленими плямками з білими крапками. Принаймні, вона була зеленкувато-біла. Тепер вона стала сірою, і білого окрасу навіть не помітно. Ти розглядаєш зблизька. Вдихаєш запах. Нічим не пахне. Ти примружуєшся. Це обличчя? Ні, переконуєш себе. Ти просто втомився від того, що вбивав кімнату повну монстрів. Ти дуже спокушений ковтнути їх цілими. Ти трясеш головою. Мабуть, в іншому житті.

>Ти повертаєшся і кладеш кілька грибів назад на землю. Ти сховав їх у темному кутку, на всяк випадок, якщо все-таки захочеш їх з'їсти.
